Президент України відзначив героїв із Сумщини нагородами посмертно. Начальник Сумської обласної військової адміністрації Володимир АРТЮХ вручив державні відзнаки рідним загиблих.
Президент України відзначив героїв із Сумщини нагородами посмертно. Начальник Сумської обласної військової адміністрації Володимир АРТЮХ вручив державні відзнаки рідним загиблих.
«Немає таких слів, які б могли вгамувати ваш біль, – звернувся очільник області до присутніх. – Війна забирає найкращих. Помста нікого з них не поверне. Однак, вона доведе до завершення справу, за яку ваші рідні стали до небесного війська. Ми подолаємо ворога та помстимося за смерті наших героїв».
Володимир Артюх запевнив присутніх, що родини наших загиблих героїв не залишиться без підтримки.
«Важко підібрати слова… Ви виростили справжніх патріотів, героїв, які самовіддано захищали усіх нас. Це не лише ваша втрата. Це втрата кожного з нас. Пам'ятаємо кожного, хто віддав найдорогоцінніше у цій страшній війні – життя», – наголосив начальник Сумської ОВА.
Очільник області вручив нагороди родичам загиблих захисників. Так, орден Богдана Хмельницького отримали рідні загиблого захисника з Сум Юрія Цибулька.
Орденом «За мужність» ІІІ ступеня відзначені посмертно Роман Солоха з Конотопського району, Олег Дубицький та Андрій Лозовицький з міста Суми, і Руслан Прозоровський з Сумського району.
Медаллю «Захиснику Вітчизни» відзначений посмертно житель Олександр Таран з Охтирського району.
Крім того, нагрудний знак «66 окрема механізована бригада Сухопутних військ» отримали родичі загиблих героїв: Ігоря Векленка та Андрія Ставничого з Роменського району, Олександра Березова, Романа Бородіна, Дмитра Богданова, Сергія Нечипоренка з Сум та Євгена Малярова з Шосткинського району.
Знову присутні на цьому нагородженні не могли стримати сліз. Особливо після слів матері Андрія Лозовицького – Зої Миколаївни:
«Я ніколи не говорила багато про свого сина. Але зараз хочу. Тому що тут сидять матері й дружини наших загиблих героїв. Якби так усім боліло за нашу Україну, як нашим дітям, то і війна б закінчилася швидше і вони б залишилися живими. Був час, коли мені не хотілося жити. Але я житиму, хоча б заради того, щоб до нього приходили на могилку, щоб його не забували…».